Made by CVStudio v.1.0.2.1 [The Pianist CD1][SLO][23,976][100855][uredila marjetica13]
Dobitnik zlate palme v Cannesu 2002
VARŠAVA 1939
Gospod Spilman? - Pozdravljeni.
Tu sem zaradi vas, obožujem vaše igranje... - Kdo ste?
Dorota, Jurekova sestra. Krvavite! - Saj ni nič...
Piši mu, zdaj ni čas za pogovor.
Zakaj si jo skrival?
Ne vem, kaj naj vzamem. - Vedno vzameš preveč.
Koliko kovčkov boš imela? - Vzela bom rdečo obleko.
Kaj misliš, naj vzamem stričev portret ali ne?
Vzemi, kar hočeš. Ne vidiš, da sem nora od skrbi?
Saj bo prišel domov. - En kovček samo za čevlje.
Vladek! Mama, prišel je! - Hvala bogu!
Ranjen si. - Samo ureznina, nič hujšega.
Na smrt me je skrbelo. - Ne bi bilo treba. Dokumente imaš.
Če bi te zadelo, bi vedeli, čigav si. - Ne govori tega.
Bog obvaruj!
Očka, Vladek je doma. - No, kaj sem rekel?
Kaj delate? - Kje je moj klobuk s širokimi krajci?
Nisem vedel, da bombardirajo. - Varšavska postaja ni edina.
Vzemi svoje stvari, ljubček. - Kam gremo?
Iz Varšave. - Kam? -Nisi slišal?
Nisi videl časopisa? Kje je?
Porabila sem ga za pakiranje.
Vlada je v Lublinu. - Zdravi možje morajo prečkati reko
in postaviti obrambno linijo. - Ostale so samo ženske.
In kaj boste vi počeli tam? Vlačili naokrog prtljago?
Pakiraj, Vladek, mudi se. - Nikamor ne grem.
Jaz tudi ne. - Ne bodita smešna! Ostati moramo skupaj.
Če moram umreti, raje umrem v svojem domu.
Bog obvaruj. - Utihnite. Nekaj sem ujel.
Po obvestilu londonskega BBC-ja je angleška vlada,
ko ni dobila odgovora na svoj ultimat,
napovedala vojno nacistični Nemčiji.
To je čudovito!
Pričakuje se,
da bo v naslednjih nekaj urah
enako storila tudi Francija. Poljska ni več sama.
To je naravnost čudovito!
Odlična večerja, mama. - Res je.
Če kaj proslavljaš, se moraš potruditi.
Nazdravimo Angliji in Franciji.
Kaj sem vam rekel? Vse bo še dobro.
Pet tisoč in tri.
Je to vse? - Toliko nam je ostalo.
3003 zlote preveč.
Omejitve obratnih sredstev:
Judom dovolijo največ 2000 zlotov. - Kaj naj z ostalimi?
V banko.
Ni bedaka, ki bi vložil denar v nemško banko. - Skrijmo ga.
Pod cvetlični lonček.
Ne. Uporabili bomo preizkušen način. Kot v zadnji vojni.
Izdolbli smo nogo mize.
In če odnesejo mizo? - Kako to misliš?
Iz judovskih domov poberejo vse, kar je vredno. - Res?
Tepec! Čemu jim bo takšna miza?
Kaj delaš, za božjo voljo?
Skrijmo ga v lončnico. Nihče ne bo pomislil nanjo.
Ne. Razmišljal sem... - To je pa nekaj novega.
Uporabimo psihologijo. - Kaj?
Pustimo denar in uro na mizi, takole pokrito, vsem na očeh.
Si trapast? - Povsod drugje bodo iskali, samo tu ne.
Česa tako neumnega pa še ne! Seveda bodo. Glej.
Butec.
Jaz sem butec? - Ni slabo, ne bodo pomislili na to.
Trajalo bo ure in ure. - Nikamor se ne mudi.
Kako ga bomo dobili ven? - S pinceto.
Kako? - S pinceto, vsakega posebej. Zakaj oporekaš?
Nihče me ne posluša! - Tišina! Spravite se v red.
Pravnica je, red hoče.
Uro bomo dali v lončnico, denar v violino.
Bom lahko še igral? - Kmalu boš ugotovil.
Jaz sem, Vladek Spilman.
Kako gre? - Dobro. Pa tebi?
V redu, glede na okoliščine. Vem, zakaj kličeš.
Ničesar ne moremo storiti. Ne dovolijo oddajanja.
Vem, Jurek... - Ne glasbe, ne radia za Jude.
Toda za pianista, kot si ti, se bo našlo delo.
Nisem tako prepričan.
Oprosti, toda ne kličem zaradi tega.
Tedne in tedne sem sitnarila. Končno sem smela z njim.
Pa so bombardirali postajo. - Čudovito, da sem te spoznal.
Res? - Bilo je... nepozabno.
Obožujem vaše igranje, g. Spilman. - Vladek, prosim.
Nihče ne igra Chopina kot vi. - Je to poklon? - Seveda.
Kdo ve. Šalim se. Greva na kavo v Paradiso?
Zelo rada.
Kaj počneš ti? - Končala sem konzervatorij. - Glasbenica?
Vendar nič več kot to. - Kateri inštrument?
Čelo. - Rad gledam žensko, ko igra čelo.
Tu sva.
JUDOM VSTOP PREPOVEDAN
Sramotno! Kako si drznejo! - Takšni so ljudje.
Hočejo biti boljši nacisti kot Hitler. - Pritožila se bom.
Nikar. Raje ne, verjemi. - Kako ponižujoče za vas.
Šla bova drugam.
Na sprehod v park. - Ne.
Uradni razglas. Judom ni dovoljeno v park.
Mojbog, se šalite? - Res.
Predlagal bi, da sedeva na klopco, a tu je še en razglas.
Judom so javne klopi prepovedane. - Nesmisel!
Lahko pa stojiva tu in se pogovarjava.
To je menda dovoljeno, kaj praviš? Torej igraš čelo.
Lepo. Najljubši skladatelj? Chopin!
Če je tako, se moraš naučiti njegovo sonato za čelo.
Pa ti, Vladek? Spremljal bi te. Moj klavir, tvoj čelo.
Bilo bi čudovito, g. Spilman.
Samo Vladek, prosim.
Judovske oznake v varšavskem okrožju.
Zapovedujem, da vsi Judje na ulici nosijo oznake.
Odredba velja od 1. decembra 1939
za vse Jude nad 12. letom.
Nositi jih morajo na desnem rokavu
v obliki modre Davidove zvezde na beli podlagi.
Podlaga mora biti dovolj velika za 8-cm zvezdo.
Širina krakov mora biti 1 cm.
Kdor tega ne bo spoštoval, bo strogo kaznovan.
Varšavski guverner, dr. Fischer.
Ne bom je nosil. - Jaz tudi ne. Ne bom ožigosana.
Pokaži to.
Piše, da si jih moramo priskrbeti sami.
Kje? - Ne bomo jih nosili!
Ti! Stopi sem.
Zakaj se nisi priklonil?
Oprostite mi.
Ne smeš hoditi po pločniku!
Gazi blato!
Si videl to? - Kaj? Delam. Kaj je?
Sem nas bodo vtaknili. - Kako, vtaknili?
Po ukazu varšavskega guvernerja
o ureditvi judovskega geta.
V tem getu bodo stanovali vsi varšavski Judje in prišleki.
Judje, ki živijo zunaj tega območja,
se morajo preseliti tja do 31. oktobra 1940.
Vseh ne bodo spravili sem. V Varšavi nas je 400.000!
Šlo bo, ker nas je samo 360.000.
Kaj naj storim? Tako pameten si, kaj naj kupim s tem?
Mama, kaj je narobe?
Ostalo nam je vsega 20 zlotov.
Kaj lahko kupim z 20 zloti?
Dovolj imam krompirja dan na dan.
Takšna je cena. In svetujem vam, da jo sprejmete.
Več vam ne bo dal nihče. - To je Bechstein, g. Lipa.
Dva tisoč, nič več.
Boste pojedli klavir, ko boste lačni?
Ven! Ničvreden tat ste, nič drugega! Raje ga podarim!
Kaj vas je popadlo? Ste ponoreli, ker še niste jedli?
Delam vam uslugo, še selitev plačam zraven.
Gotovo še niste jedli, nori ste. - Vzemite ga.
Dorota!
Pozdravljena.
Nisem hotela priti.
Nisem hotela videti tega, a nekaj me je sililo v to.
Kako se imaš? - V redu.
Ni res. Aretirali so bratranca.
Jurek pravi, da bo kmalu zunaj. Sramota.
Ne skrbi, ne bo dolgo. - Tudi jaz tako pravim.
Vse skupaj je nesmisel.
Moram...
Kmalu se spet vidiva.
Na svidenje.
Če sem odkrit, sem se bal, da bo slabše.
Kje bomo spali? - Jaz bom z dekletoma v kuhinji,
ti, Henrik in oče pa tukaj.
Poglejte.
Pridite pogledat.
Stran, otroci. Stran!
Očka! Očka!
Si kaj prodal? - Samo Idiota Dostojevskega. Za 3 zlote.
Bolje kot včeraj. - Za 3 zanikrne zlote.
Nekateri pa služijo milijone. - Vem.
Ne veš. Podkupijo stražarje,
da lahko vlačijo sem na tone hrane, tobaka, pijače,
kozmetike. Okrog njih umirajo revni, pa jim ni mar.
Ste videli mojega moža, Izaka Sermana? Visok, lep moški.
S sivo bradico? - Žal, ne.
Oprostite. Lepo spite,
a če ga vidite, mi pišite. Izak Serman!
Zakaj vodi tu skozi arijska pot? Nas ne more obiti?
Ne skrbite, most bodo zgradili.
Most? Pa kaj še.
Nemci trdijo, da so pametni. Zabiti so ko štirna.
Nahraniti moram družino, pa čakam, da nas spustijo skozi.
Mislijo, da prihajam sem poslušat glasbo?
Kaj je? Se dolgočasiš?
Najbrž. Pleši.
Pleši, pleši!
Pa ti? Ne boš plesal?
Spraznimo cesto za židovsko plesišče.
Hitreje!
Hitreje, sem rekel!
Svojat židovska!
Bolj živahno!
Prišla sta.
Jitcak Heller vaju čaka.
Kaj to pomeni? - Spijta čaj. Kosilo bo, ko prideta dekleti.
Kaj pa ti tukaj? - Prinesel je piškote.
Oče je spet odprl draguljarno. Dobro mu gre, kajne?
Neverjetno. - Rekrutiramo.
Kdo? - Ne delaj se pametnega. Tu sem kot prijatelj.
Sem vozijo Jude iz vse dežele. Kmalu jih bo pol milijona.
Več židovskih policajev bo treba. - Saj res.
Hočeš, da v gestapovskem duhu pretepam Jude.
Nekdo mora to delati. - Zakaj jaz?
Ne novačiš le fantov bogatih očetov?
Poglej mojega, poglej nas. - Zato sem tu.
Poskrbel bi za vso družino. Ali raje prodajaš knjige?
Ja, prosim. - Uslugo vam delam.
Pa ti, Vladek? Pianist si. Imamo dobro džez skupino.
Radi bi te sprejeli. Dela nimaš... - Hvala, imam ga.
Oprosti, Vladek, a želi, da prenehaš.
Kdo?
Vedno glej svetlo plat. V majhnem getu ste,
intelektualci, mojstri. Tu je kot v greznici.
Jehuda, daj mi delo. - Umetnik si, Vladek.
Dovolj je, da ljudem vlivaš voljo. - Rad bi pomagal.
Preveč znan si. Pa še nekaj.
Glasbeniki niste kaj prida zarotniki. Preveč
melodični ste!
Kdo je? - Simche. - Majorek.
Razglase lepijo. Mesto bodo očistili nezaželenih.
Zdravo.
Vsi trdo delate?
To je najboljši pianist na Poljskem, morda na svetu.
Vladislav Spilman, Majorek. - Po imenu te poznam.
Igrati te še nisem slišal.
Majorek je bil vojak. Moti me le, ker ni socialist.
Pojdi zdaj, Vladek. Kmalu bo policijska ura.
Veš, koliko izvodov časopisa tiskamo? 500.
In koliko ljudi prebere izvod? Dvajset.
Skupaj 10.000 bralcev. To je začetek vstaje.
Majorek jih skriva v gatah in pušča po straniščih.
Kolikor jih najdem. Nemci ne hodijo na judovska stranišča.
Zanje so prečista.
Ti podgana mala!
Nehajte!
Daj, fantič, vstani.
Vstani!
Vsaj nocoj ne govorite o hudih stvareh.
Naj vam tekne. - Potem bom povedal nekaj smešnega.
Veste, kdo je dr. Raszeja. - Kirurg.
Ne vem, zakaj, a Nemci so mu dovolili operirati v getu.
Poljaku so dovolili, da operira Juda?
Vem le, da je dobil dovolilnico.
Bolnika je uspaval in začel operirati.
Ravno zarezal je, ko so vdrli esesovci, ustrelili bolnika,
nato dr. Raszejo in vse prisotne.
Smešno, kaj?
Uspavani bolnik ni nič čutil. - Ničesar hudega, sem rekla.
Kaj vam je? Kje imate smisel za humor?
Ni smešno. - Veš, kaj je? Ti s to trapasto kravato.
Kaj ima vse to opraviti z mojo kravato?
Potrebujem jo pri delu. Jaz vsaj delam.
Delaš, ja. Parazitom v getu igraš na klavir.
Parazitom? - Fanta, fanta.
Neobčutljivim za trpljenje drugih. - Sem kriv jaz?
Še opazijo ne, kaj se dogaja okrog njih.
Krivi so Američani. - Za mojo kravato?
Ameriških Judov je veliko.
So kaj storili za nas? Ljudje umirajo, stradajo.
Judovski bankirji bi morali
prepričati Ameriko, da Nemčiji napove vojno.
Luči!
Odprite!
Vstanite!
Ti, vstani!
Vrzite ga ven!
Tiho, mama, za božjo voljo!
Gremo, tecite!
Vžigalice!
Sestra g. Spilmana sem. - Seveda, vstopite. Ti ne.
Kaj se je zgodilo? - Mojbog, strašno.
Ljudi pobirajo kar z ulic. Odpeljali so Henrika.
Pojdi domov. Vse bom uredil.
Oprostite, ste videli mojega moža Izaka Sermana?
Visok, čeden, s sivo bradico? Če ga vidite, mi pišite!
Kaj se je zgodilo? - Mojega vnuka imajo tam.
Kar odpeljejo jih. Izgubil sem vero v Boga.
Oprostite.
Jitcak!
Jitcak, jaz sem, Vladek Spilman.
Henrik je tam. - Nisem ga videl.
Verjemi, prijeli so ga. - Smola.
Mi lahko pomagaš? - Ja, zdaj me potrebuješ.
Lahko pomagaš?
To stane. - Nimam denarja.
Potem pa nič. Moral bi se nam pridružiti, ko je bil čas.
Rekli so, da imaš vpliv. - Kdo?
Znanci. Rekli so, da si vpliven človek.
Vsi enaki. Vsi enaki.
Gospod Rubinstein.
Ti, bandit. Pok-pok! Mrtev!
Zdaj me je res strah. - Za to šalo gospod zasluži cigareto.
Cigarete! Hvala lepa!
Vsi enaki.
Ja, vsi. Le da smo mi, Nemci, malo bolj enaki.
Na pomoč! Tat!
Zakaj so te prijeli? - Sem te prosil, da pojdi k Hellerju?
Da si le zunaj.
Si se slinil tistemu gnoju? - Samo za pomoč sem ga prosil.
Koliko si plačal? - S čim naj bi plačal?
Vsak prisluženi zlot je za hrano! - Zase skrbim sam.
Odpeljali bi te. - Moja stvar.
Niso iskali tebe. Zakaj se vtikaš v tuje zadeve?
Nor si. - Tudi to je moja stvar.
Kaj ti je? Si bolan?
Lačen.
Kako, ni delovnega dovoljenja?
Dovoljenje moraš imeti,
če hočeš delati v nemškem podjetju, sicer... - Kaj?
Te izselijo. - Torej so govorice resnične.
Preselili nas bodo
v delovna taborišča na vzhod. Mali geto bodo zaprli.
Vladek!
Mislil sem, da si na svetovni turneji! V Parizu, Chicagu.
Ne ta teden. - Slab si videti.
Si slišal govorice? Preselili nas bodo na vzhod.
Preveč si ženeš k srcu. Kaj te muči?
Skušam dobiti delovno dovoljenje za očeta.
Dobil sem ga zase in za družino,
za očeta ne. Povsod sem že poskusil.
Prišel bi k meni. - Nisem vedel, da se ukvarjaš s tem.
Majorek se.
Lahko pomagaš? Denarja nimam. - Ne žali nas.
Lahko kaj storiš? - Jutri ob 16h v Schultzevi delavnici.
Vidiš, kakšno srečo imaš danes? Zgodovinska nujnost.
Vedno pravim, glej... - Svetlo plat, vem.
Kako je s križem? - Bolje.
Bolje, da ne sprašuješ.
Hvala.
V veselje mi je. Tako ali tako vam ne bo pomagalo.
Hvala, g. Schultz.
15. marec 1942
Imamo vsaj delo v getu. Vsaj skupaj smo še.
Vsi ven! Zberite se na dvorišču!
Mi delamo tukaj. Imamo dovoljenja.
Vladek!
Ti, na levo stran!
Ti.
In ti.
Drugi se oblecite in se spet javite tukaj.
Vzemite svoje stvari. Petnajst kil, nič več.
Kam nas peljete?
Žal mi je. Mislil sem,
da nas bodo dovoljenja rešila.
Nehaj. - Da bi imela Henrik in Halina več sreče!
Kam gremo? - Delat.
Bolje vam bo kot v tem smrdljivem getu. Naprej.
Zakaj sem to storila?
Imate kapljico vode? Moj otrok umira.
Umira od žeje. Malo vode, rotim vas.
Si slišal, kaj govorim? To je sramota. - Slišim.
Pustimo se jim voditi kot ovce v klavnico!
Dr. Ehrlich, tiše. - Zakaj jih ne napademo?
Pol milijona nas je, pobegnimo.
Naša smrt bo vsaj častna, ne madež v zgodovini.
Zakaj ste tako prepričani, da nas peljejo v smrt? - Nisem.
Zakaj ne? Ker mi niso povedali.
A povem vam, iztrebili nas bodo. - Naj se borim?
Za boj potrebujemo organizacijo, orožje.
Naj se borim z violinskim lokom?
Nemci ne bi zapravili tolikšne delovne sile.
V delovna taborišča gremo. - Seveda.
Poglejte tistega pohabljenca, starce, otroke. Bodo delali?
Boste vi nosili železne opornike na hrbtu?
Henrik! Halina!
Slišala sva, da ste tu.
Hotela sva biti z vami.
Kako neumno!
Zakaj sem to storila? - Na živce mi gre.
Kaj je naredila, za božjo voljo? - Zadušila je otroka.
Bili so v skrivališču.
Ravno tedaj, ko je prišla policija, je zajokal.
Z roko je dušila njegov jok. Umrl je.
Policist je slišal hripenje in jih našel.
Kaj bereš?
Ne krvavimo, če nas zabodete?
Se ne smejimo, če nas žgečkate?
Ne umremo, če nas zastrupite?
Se ne bomo maščevali, če nam storite krivico?
Zelo primerno. - Zato sem jo vzel s sabo.
Norec. Le kaj misli, da bo naredil z denarjem?
Fantič, pridi sem.
Koliko stane karamela? - 20 zlotov.
Ena karamela? Kaj boš z denarjem? - 20 zlotov.
Imamo skupaj toliko? Jaz imam 10.
Pet, deset, dvajset.
Hitreje, hitreje!
Halina? - Kaj?
Smešno, da zdaj to rečem. - Kaj?
Želim si, da bi te bolje poznal.
Hvala.
Spilman!
Norec, izgini!
Očka! Mama! Halina!
Kaj pa počneš, Spilman? Rešil sem ti življenje! Pojdi že!
Ne teci!
V vrsto, gremo!
No, pa gredo v vroče kraje.
Daj mi to stvar, ne potrebuješ je več.
Kaj počnete? Noseča je!
Vladek!
Zakaj si tukaj?
Takole je...
Mene...
Nas...
Vse, prav vse...
Morda imajo srečo. Čim hitreje, tem bolje.
Ni še konec. Nekaj dni bova tu, da se zadeve umirijo.
Podkupil sem policista. Prišel bo, ko bo konec.
Na levo!
V vrsti, marš!
Mojbog, že 2 leti nisem bil zunaj. - Ne veseli se preveč.
Zlato! Ugodna cena.
Jo poznaš? Lepotica. Kdo je?
Pevka. Dobro sem jo poznal.
Njen mož je igralec. Dobra človeka sta.
Govoril bi z njo. - Obesijo jih, če pomagajo Judom.
Na levo!
Korakajte! Marš!
Stoj!
To so sami bolniki!
Na desno.
Korak naprej! Ti.
Lezite na tla!
Na levo! V vrsti, marš!
Kako dolgo si tukaj?
Od sinoči. Vesel sem te bil.
Zdaj bodo začeli dokončno preseljevanje.
Vemo, kaj to pomeni.
Zigmunta smo poslali ven. Dober človek.
Moral je slediti vlakom iz Varšave.
Prišel je do Sokolova. Tam se proga razdeli.
En krak vodi v Treblinko.
Tovorni vlaki vsak dan vozijo ljudi iz Varšave
v Treblinko, vračajo pa se prazni.
Na tej progi ni nikoli transportov hrane.
Postaji v Treblinki se nihče ne sme približati.
Iztrebljajo nas.
Ne bo dolgo trajalo.
Od pol milijona nas je ostalo samo 60.000.
Največ mladih. Tokrat se bomo borili.
Dobro se držimo,
organizirani, pripravljeni. - Če potrebujete pomoč...
Dajmo, hitreje!
Ti! Pridi sem!
Sranje.
Žal mi je. Oprostite.
Ne vem, kaj sem mislil.
Prosim, ne! Nikar!
Cik, cak! Cik, cak!
Spravite ga stran.
Upam, da igraš klavir bolje, kot nosiš opeke.
Ne bo dolgo zdržal. - Skušal mu bom najti kaj boljšega.
Težave.
Vsi Židje, zbor! Samo Židje!
Poljaki, delajte naprej!
Dobre novice imam.
Širijo se govorice, da vas hočemo
preseliti.
Obljubljam vam, da zdaj in v prihodnje
ni v načrtu nič takšnega.
Zato smo na stene nalepili letake z informacijami.
Da pokažemo dobro voljo, izberite predstavnika,
ki bo smel vsak dan v mesto
in prinesti 3 kg kartoffeln,
krompirja,
in hlebec kruh za vsakega delavca.
Zakaj bi se trudili, če bi vas nameravali preseliti?
Z odvečno hrano lahko dobro zaslužite.
Ali niste Židje dobri v tem? V služenju denarja?
Nadaljujte.
Tista z vrvico. Druge so zvezane z žico.
Zdaj!
Majorek.
Nekaj bi te prosil. Od tod moram.
To je lahko, težje je preži- veti tam zunaj. - Vem.
Lani poleti sem delal na trgu Zelazna Brama.
Videl sem znanko. Pevka je, njen mož je igralec.
Zapisal sem si njuni imeni in naslov.
Janina Godlevska in Andrzej Bogucki. Dobra človeka sta.
Bi ju poiskal?
Vsak dan si v mestu. Bi ju prosil,
naj mi pomagata, da pridem od tod?
Imaš obliž, prekleto?
Kaj si nameraval? - Nič.
Kaj imaš tam, madona?
Hrano smemo nesti v geto.
3 kg krompirja... - Odpri.
Samo krompir je in kruh. - Lažeš, da smrdi.
Odpri.
Krompir?
Vsi ste isti.
Ponudi Židu prst,
pa ti odtrga roko.
Če se še enkrat zlažeš, te bom lastnoročno ustrelil.
Iskal sem tvoja prijatelja. Ni ju več, ampak...
Si navezal stik. - Pripravi se na odhod. - Kdaj? - Kmalu.
Stojte!
Kaj imate tukaj?
Cik in cak. Cik in cak!
Vas bom že naučil discipline, svinje židovske!
Veš, zakaj vas pretepamo? - Ne.